Изминаха две десетилетия от създаването на двете раси.
Войната започна.
Виктор създаде армия от вампири, за да защити вида си от върколаците.
Яростен и заразен вид,
неспособен да възвърне човешката си външност.
Докато той не се роди.
Луциан.
Въпреки желанието на душата си,
да пороби детето, Виктор не го направи.
През годините това дете порасна.
Притежаваше сила и съсредоточеност, каквито никой друг нямаше.
Какво мислиш, Соня? Да създадем ли още?
От него ли? - Не, като него.
Луциан ще е първият от рода си,
първият от новите върколаци.
Виктор използва кръвта на Луциан за целите си,
възползвайки се от жаждата на детето,
принуждавайки го да я утолява с човешки същества.
Превръщайки ги в роби.
Вместо това той създаде нова безсмъртна раса.
Върколаци, които са и хора.
За разлика от обикновените върколаци, те можеха да бъдат обуздани,
поробени, за да пазят господарите си през светлата част на деня.
Или поне така си мислеше Виктор.
ПОДЗЕМЕН СВЯТ: Възходът на Върколаците
Превод и редакция: E-Tle™ a.k.a. Владислав Владев
Благородниците са обезпокоени, милорд.
Зверовете на Уилям се ширят.
Върколаците са избили робите им. - Хората, разтревожени?
Танис, моля те, не забивай нож в раната.
И все пак щом те губят роби, ние губим подчинени.
Достатъчно! Не удържах ли десет нападения
откакто Маркус и Амелия заспаха?
Ще се разправяме с вълците както обикновено.
Нямаш ли какво друго да правиш, ковачо,
че да си играеш с оръжия? Поне бъди полезен с нещо.
Имай малко признателност, Соня, към човека спасил живота ти.
Не ми е нужен спасител, а меч.
Кажи ми, Луциан, тежи ли ти на съвестта убийството на свои?
Ни най-малко. Те са безмозъчни зверове, милорд.
Не са мои братя. - Наистина ли?
Татко.
Достоен си за расата си, но дали си знаеш мястото?
Стой настрана от нея.
Почисти ги.
Огорчи съвета.
Имам други задължения и ти много добре го знаеш.
Разбирам. Надявам се, че си се насладила на лунната си разходка.
Изпълнявах задълженията си. - Не ми се подчини.
Казах ти да не напускаш тези стени.
Рискуваш много, игнорирайки съветите ми.
Ще доведеш вълците право тук!
И защо, татко, моята раса е нещо повече от тяхната?
Те не са мои дъщери. Не са членове на съвета, а ти си.
Един ден ще го оглавиш, което е твое рождено право.
Съветът е благоразположен към теб, Соня.
Но това няма да продължи вечно.
Не ти ли омръзна от игричките и отсъствията ти?
Опасностите в гората не са по-големи от тези в съвета.
Ще научиш тънкостите на политиката, да бъдеш безупречна и изпълнителна.
Така ще докажеш на всички, че си лоялна към семейството.
И към мен.
В края на краищата, ако липсва лоялност помежду ни,
няма да се различаваме с нещо повече от зверовете.
Не се мотайте!
Върколако!
Повече няма да говоря!
Достатъчно.
Как се осмеляваш да вдигаш ръка срещу мен?
Казах достатъчно. - И това го казва кучето на господаря?
Няма винаги да си му любимец.
И когато това стане аз ще те очаквам.
Да се надяваме тогава.
Какво сте зяпнали? Обратно на работа!
На работа!
Ситуацията е много проста. Нападнати сме.
Шест пъти през последните седмици,
зверовете на Уилям стават все по-самоуверени.
Въпросът е какво ще стане ако някой от тях успее да проникне тук?
Страхът ви е неуместен.
Не сме ли пазени от безсмъртни?
Разбира се, милорд. Въпреки това благородниците не са.
И както посочих, положението им е тежко.
Не опазим ли хората си ще станем уязвими.
И как възнамерявате да наложите силата си?
Докато нощната ни стража патрулира през нощта,
дневната стража може да бъде поета от тях.
Върколаци да патрулират извън стените? Полудяхте ли?
Те са родени от зверове,
те са диваци и този факт не може да бъде пренебрегнат!
Аз смятам, че чувствата ви към тях са не на място.
Ще създадем привилегирована група от върколаци.
Ще ги поверим на някого от тях, на когото можем да имаме доверие.
Защо да не бъде Луциан, този, който спаси живота на дъщеря ви днес.
Смятам, че трябва да чуем и нейното мнение по въпроса.
Изглежда е нужна някъде другаде. - Намери я.
Ще приема предложението ви...
като препоръка. - Благодаря ви, милорд.
Ще се радвам, ако сигурността на благородниците бъде гарантирана,
тъй като това не е само в техен интерес.
Милейди.
Истина ли е, това което каза на баща ми?
Не си изпитал вина, докато си ги убивал?
Те са просто животни... неспособни на нищо.
Защо тогава да изпитвам нещо?
Соня, ако си тръгна от тук, ще дойдеш ли с мен?
Да си тръгнеш?
Не го споменавай, дори не си го помисляй!
Ще те преследват като останалите върколаци.
Не и ако го махна. Погледни...
Направих го. Това ще бъде моята свобода.
Луциан, обещай ми, че няма да го използваш!
Моля те! - Това ли е отговорът? Няма да дойдеш?
Искаш да остана тук?
Окован като животно? - Луциан.
Вампири и върколаци, и двете сме деца на Корвин.
Само че моята фамилия сме роби.
Ще използвам ключа... и ще напусна това място.
Но не искам да го направя без теб.
Някакви новини от дъщеря ми?
Все още я търсим.
Не беше в стаята си. - Защо е толкова безразсъдна?
Рискува мястото си в съвета... и за какво?
Не мога да си представя.
Бъдете подготвен, милорд. Благородниците пътуват насам.
Първо се увери се, че няма вълци.
Оседлайте конете!
Не отивай. - Защо?
Не мога да понеса мисълта да те загубя...
Нека някой друг отиде.
В случай, че ти е убягнало, ковачо,
съм способна да се грижа за себе си.
Освен това... може да наблюдаваш от стената.
Милейди, баща ви помоли да останете.
Смятам да съпроводя безопасно гостите ни до замъка.
Отворете вратата! - Това не е молба.
Баща ви е владетелят на замъка.
Благодаря, че ми го напомнихте.
Внимавай, ковачо, все още пазя тайната ти.
Затвори го, дете!
Застанете в кръг!
Измъкнете хората си от там веднага!
Кротко, момче! Много си се въодушевил, а?
Махай се! - Прекалено много са!
Ще настане клане!
Спрете го!
Димитри!
Луциан!
Соня!
Луциан, недей!
Не! Спрете!
Направи го, за да ме спаси!
Не съм ли аз господарят на замъка?
Знаеш добре, че ти е забранено да си махаш нашийника.
Наруши закона ми след като ти дадох нов живот.
Шеметният ти и бляскав живот свърши, робе!
Татко, остави го. Казах ти...
Замълчи! За последен път ми противоречиш.
Отведете я от тук!
Изгорете телата. Всичките!
Заради свалянето на нашийника ще получиш 30 камшика!
Предателството ти е шок за мен.
Беше ми като син.
Дарих те с живот. - Дари ми окови.
Смятах, че си осъзнал за толкова много време,
че не можеш да притежаваш едното без да имаш и другото.
Започвайте!
Казах ти, че ще съм тук, когато се провиниш.
Какво има? - Прекрати това.
Той е един от пазачите ни.
Те са зверове. - Може да настрои останалите.
Моля ти се, очакваш да му се размине ли?
Не го ли осъзнаваш? А искаш да ги пуснем отвъд стените!
Не може да им имаме доверие дори тук!
Според мен това бяха 21 камшика. Продължете!
Беглецът!
Не се приближавай. Ще бъдеш наказан като него.
Безпокоиш се за Луциан? Колко трогателно!
Просто един роб! - Той ми спаси живота.
Не трябва ли поне малко да си му признателен?
Самият ти не си ли признателен, че е спасил живота на дъщеря ти?
Аз отговарям за охраната.
Оставяйки го ненаказан ще вдъхна самоувереност в останалите.
При други обстоятелства щях да разкъсам него
и себеподобните му на парчета.
А когато наказанието му приключи?
Ще бъде освободен. - Освободен?
Преценката ти е замъглена, Соня. Няма място за сантименталности.
Беше му забранено да е без нашийник и въпреки това го направи.
И колкото за забавно да го намирам...
ще си остане в затвора.
И там ще си изгние.
Януш и останалите ще пристигнат съвсем скоро.
Присъствието ти е задължително.
Видях какво направи.
Смела постъпка... за човек.
Срещал ли си се с тях преди?
Слушал съм само истории.
Страхуваш ли се от тях? - Да.
Но също така искам да живея. - От мен страх ли те е?
Да. - Недей, няма от какво.
Няма да те ухапя.
Много.
Като тях ли си? - Не.
Върколак съм, но не като тях.
Родил ме е вълк от рода на Уилям, без грам човешко в себе си.
Те са диви и обезумели зверове.
Сигурно са ти разказвали. - Видях те.
Не посмяха да се бият с теб.
Да.
Така е.
Не биваше да идваш. - Трябваше!
Любими, прости ми. - И като малка ли си била инат?
Аз съм виновна. Ако не бях излязла...
Нямаше да си тази, която си.
Не е твоя вината за случилото се.
Не мога да остана тук. Трябва да напусна това място.
Щеше да си избягал досега ако не бях аз.
Има ли някой сред вампирите, на когото можеш да се довериш?
Всички те са подчинени на баща ми, но са лоялни и към мен.
Може ли да с доверим на Танис?
Не, той знае за нас.
Но откъде? - Не знам.
Щом не ни е издал на баща ти значи иска нещо в замяна.
Разбери какво е то.
Нека влязат.
Януш!
Не притежаваш ли най-богатата и голяма мина по тези земи?
Отново ни нападнаха, милорд.
Работниците ми бяха ухапани и се превърнаха в зверове.
Какво нещастие и... загуба.
Смятам, че заслужавам правото на добив от мината ти.
Той ще покрие разходите ни за оказаната ти от нас помощ.
Каква помощ? Всички видяхме пожарите на път дотук.
Научих за Дарън Кавашър и семейството му.
Вълците не пропуснаха и нашия дом. Защо да плащам данък,
като дори собствения замък не можете да си опазите?
Разорихте ме!
Всички сме обречени.
Погледнете в очите му, те не лъжат!
Това място е прокълнато!
Те не са хора. Дяволът държи земите ни!
Ако Дяволът е сред вас, то се убеди, че това наистина е той!
Помогнете ми! - Непременно!
Има ли други желаещи да бъдат изслушани?
Трябва да храним зверовете. - Отвратително!
Не сме кучета!
Ние не сме животни!
Това ли искате да правите? Да ги развличате?
Да сте домашни любимци?
Треперейки под камшика им
и да се бием помежду си!
Това ли искате?
Следвал съм правилата им през целия си живот.
Защитавах ги, завиждах им...
И за какво?
За да се отнасят с мен като с животно.
Не сме животни!
Имаме право на избор!
Може да изберем да сме нещо повече от това!
Може да сме роби...
или да бъдем върколаци!
Изгревът наближава, дете.
Време е да забравим разногласията си. - С удоволствие.
Трябва да бъдат взети някои трудни решения.
Ще се нужда от помощта ти. - Разбира се, татко.
След като Луциан вече го няма трябва да назначим друг на негово място.
Няма ли го? - Ще разстройва останалите.
Ще бъде отстранен.
Изборът ще бъде труден.
Беше с нас дълго време...
Може би Гьорг. Или пък Трасос.
На тях може да се има... доверие.
Много добре. Ще ги имам предвид.
Ти, дете мое, си най-скъпоценното нещо в сърцето ми.
Какво си казал на баща ми?
Какво? - Нищо.
Лъжеш! - Защо да го правя?
Как така не си му казал? - Дали баща ти...
ще посрещне радушно, че неговата любима дъщеря
я е грижа за... върколака?
Едва ли ще те поздрави за това.
Още не съм решил как да се възползвам от изгодата си.
Каква изгода?
Има дванадесет консула. - И ти не си един от тях?
Точно така, не съм.
Ако те назнача за консул, няма ли да си ми благодарен?
Можеш ли да го направиш?
Можеш ли да опазиш тайната?
Искам нещо в замяна.
Имате две минути. По-дълго ще е рисковано.
Прости ми, нямаше друг начин.
Танис?
Беше прав. Ще ни помогне срещу място в съвета.
И баща ти не знае за това? - Сигурна съм!
С мен ще дойдат Сабас, Кристо и хората.
Няма да ги оставя. - Любими, нямаме време!
Баща ми ще те убие утре, след като хората бъдат посветени.
Можеш да избягаш по изгрев.
Ами ти? - Важното е ти да останеш жив.
Шансът ти да избягаш е най-голям докато Виктор и стражата спят.
Ще бъда с баща си, за да съм сигурна, че ще се измъкнеш.
Побързай!
Ако се измъкнеш след три дни при залез слънце ме чакай
при реката. Ще дойда.
Ами ако не успееш? - Ще се срещнем там.
Излизайте!
Бъди смел, човеко.
Знаеш ли какъв ти е проблемът?
Не осъзнаваш естествения ред на нещата.
Значи ставаме двама.
Бъди готов, когато те тръгнат.
Считай го за сватбен подарък.
Почакайте!
Не разбираш ли каква възможност ти предоставям?
Това е проклятие!
Какво ни направиха? - Съвсем скоро ще разберем.
Превърнаха ни в... като теб. - Да.
Защо? - Искат да ви ползват като охрана.
Предпочитам да умра. - И това време ще дойде.
Щом настъпи моментът... при изгрев слънце ще напусна това място.
Готови ли сте да поемете риска и да ме последвате?
Един нов живот ни очаква отвъд стените, приятелю.
Можеш да бъдеш част от него. Един от нас.
Или да останем и да им прислужваме.
Днес е денят на звяра. Я да видим как изглежда!
Закъсня, вече го няма.
С мен ли сте?
Сабас, освободи останалите. Другите да ме последват!
Свободни сте! Тръгвайте!
Насам!
След мен!
Хайде!
Продължавайте!
Огън!
Остави ги!
Нищо не може да се направи!
Ще се върна, обещавам!
Не!
Милорд!
Луциан избяга.
Вървете! Хайде!
Милорд!
Движете се!
Влизай в строя!
Танис! - Движете се!
Да, милорд.
Къде е ключът, който ти поверих?
Държа го в оръжейната.
И как тогава се е освободил?
Нямам си на представа. - Изчерпва ми се търпението.
Убий го! - Не!
Говори. - Проверете в оръжейната.
Трябва да има някакво обяснение! - Покажи ми.
Досега не съм бил отвъд стените. - Наслаждавай се на момента, Кристо,
защото съвсем скоро ще трябва да си проправим път обратно.
Не избягахме, за да изоставим братята си.
Унижихме Виктор и те ще са тези, които ще изкупят вината ни.
Имахме късмет, че се измъкнахме живи от там.
Малко сме и без оръжия. - Имаш право.
Ще ни заведеш ли до имението на благородника Броиър?
Да. - Добре, да вървим!
Тук някъде беше.
Тук беше...
Ето го.
Сигурно си е направил друг.
Никога не съм се съмнявал в теб.
Не разполагам с време, за да ви освободя от оковите,
а само да ги заменя с моите.
Избирай те... Можете да бягате и да се криете
или да се опълчите и противопоставите!
Всеки, който се бие редом с мен ще получи свободата си и...
само ако желае - безсмъртие!
Работата върви усилено. Какво има?
Ще има доброволци и от именията на запад.
Разбери колко от тях ще се присъединят към нас.
Ще се срещнем тук след два дни.
Татко!
Изплаших ли те? Извинявай. - Не, не си.
Досетих се, че съм безмилостен...
а толкова се измъчвах за измяната на Луциан...
че си спомних за твоите подвизи.
За моите ли? - Те са неотменна част от живота ни,
като същевременно забравяме какви всъщост са.
Решен съм да унищожа Луциан.
Можеше да постигне много. Вместо това заслужава само неприязън.
Да.
Може би.
Но той нямаше какво да губи, нали?
Помогна ли му да избяга?
Да съм му помогнала?
Разбира се, че не!
Лъжеш ли ме?
Много неща съм извършила против волята ти,
но той е върколак.
Прости ми, скъпа,
но не ми оставяш друг избор.
Татко, моля те...
Искаше ми се да ти вярвам на лъжите! Собствената ми дъщеря!
Как можа? - Татко...
Обичам го.
Ти ме предаде! Спала си с животно!
Обичам те повече от всичко!
Тя повече не принадлежи на този свят!
Още колко ще трябва да чакаме?
До края на седмицата ще разполагаме с достатъчно мъже.
Някаква следа от Соня? - Никаква.
Трябваше вече да е тук.
Моите почитания, Луциан, но не виждам защо трябва да я чакаме.
Тя не е една от нас. - Забрави ли, че тя ни освободи?
Тя е вампир,
заблуждава те. Може да ги доведе тук!
Вампирите несъмнено ни издирват.
Рано или късно ще ни открият, но не и чрез нея!
Поверил съм ти живота си и докато все още командвам ще изпълняваш!
Казах ти да си мълчиш.
Луциан плячкоса две от владенията ми, милорд,
опразни и оръжейните им складове.
Робите се присъединяват към него!
Той е същата болест както и зверовете на Уилям.
Приберете си домашния любимец!
Благодаря ви! Очевидното не ми убягва.
Не е нужно да предприемам каквото и да било. Луциан сам ще се върне.
Имам нещо, което той иска.
Милейди...
Лука, какво има? Къде е тя?
Задържаха Соня. Виктор знае за вас двамата.
Ще я убие. - Бях длъжна да ти го кажа.
Все още нищо, милорд.
Капан е и ти го знаеш. - Няма да ги оставя да я убият.
Ще те последват дотук, Луциан. Ако тръгнеш и ние ще те последваме.
Нека ти споделя една тайна, приятелю. Единственото нещо, което ми дава сили
и ме подтиква да го направя, е да бъдем свободни и за това сме тук.
Събери ги и ако не се върна ги поведи.
Добре ли си? - Да.
Луциан, ти беше свободен... - Не и без теб.
Трябва да вървим!
Милорд!
Дъщеря ви избяга.
Разбира се.
Насам!
Вървете! - Да, милорд.
Сега!
Как смееш да насочваш оръжие срещу баща си?
Не съм го искала. - Аз съм ти баща!
Мислиш, че можеш да ме победиш? - Не желая да го правя...
Убийството ми няма да спаси скъпоценния ти Луциан.
Моля те, отзови хората си, в името на внука си!
Това е чудо, татко!
Единението на кръвните линии.
Проклет да е денят, в който майка ти те роди.
Това нещо в теб...
това е изрод!
Соня! - Отведете го!
Осъзнаваш ли какво направи? Този нож не беше предназначен за теб.
Щях да предам Луциан на съвета и никой нямаше
да разбере за неблагоразумието ти.
Но след това, никога!
Не!
Ако си бях тръгнал това нямаше да се случи.
Тогава нямаше да си този, който всъщност си.
Ти беше прав.
Никой не би могъл да търпи такъв живот.
Освен това те са свободни благодарение на теб.
Ситуацията се промени благодарение на постъпката ти.
Подведох те. - Не.
Луциан, любими мой,
не си ме подвел.
Изборът, който направих ме доведе тук.
Не ти.
Пое риск идвайки, за да ме отведеш.
Точно това направих и аз... за нас.
Съветът те очаква!
Не! - Ставай!
Ще ви избия! Всичките!
Обвинена си в непростима измяна към вида си.
Помагала е на животните!
Не е по-различна от избягалите. - Спасявала съм ви множество пъти.
Убива свои! Също така смеси кръвните линии,
в резултат на което носиш изрод в утробата си.
Миналите ти заслуги не могат да заличат провинението ти,
нито позицията ти на член на съвета.
Присъдата за тези престъпления е смърт!
Как ще гласувате?
За.
- За.
Тя е твоя дъщеря!
За.
Отведете я в залата!
Не! Не можете да го направите!
Виктор, недей!
Не!
Луциан!
Соня, недей! Погледни ме!
Гледай мен. Соня, погледни ме!
Обичам те.
И аз те обичам.
За теб няма да има покой след това, което ще се случи тук.
Сбогом, любими!
Не!
Събери свитата ми. - Да, милорд.
Милорд...
Освободи другите! Върви!
Последвайте ме!
Помислих, че си мъртъв.
Това е за теб, а сега тръгвай!
Имаме много по-важни неща от безценните ти пергаменти!
Отивай при останалите! Веднага!
Избийте ги!
Виктор...
Опозори дъщеря ми! - Обичах я!
Уби я!
Трябваше да ти забия кол още деня, в който се роди!
Да, трябваше!
Но не го направи.
Луциан!
Свърши ли се?
Не.
Това е едва началото.
Не мислиш ли, че изпускаш нещо за скъпия си настойник.
Той е този, който изби семейството ти, не върколаците.
В момента, в който те ухапа не можа да понесе мисълта да те убие.
Ти му напомняше за скъпата му Соня,
дъщерята, която той обрече на смърт!
Лъжи!
Превод и редакция: E-Tle™ a.k.a. Владислав Владев
Translator's Heaven 2009